Author: V

До Членовете на Научното жури

                                                  Р  Е  Ц  Е  Н З  И  Я

                           От проф.д-р  Венцислав Петров Стоянов 
            за научните трудове на гл.ас.д-р Галина Петрова Димитрова
                         „Договорът за аренда в земеделието“ и 
                             „Настойничество и попечителство“
 по повод участието й в конкурс за доцент  по гражданско и семейно право, обявен от СУ „Св.Кл. Охридски“, ДВ бр.23/2017г. ,  област на висше образование 3. ,Социални и правни науки, професионално направление 3.6,Право

                                 Уважаеми членове на научното жури,

           За участие в конкурса за доцент по гражданско и семейно право е подал документи само един участник – гл.ас. д-р Галина Петрова Димитрова, преподавател в ЮФ на СУ „Св. Кл.Охридски“.
          
         Кратки биографични бележки.
          Галина Димитрова започва работа в Юридическия факултет на Софийския университет от 2002г., след като е спечелила конкурс за асистент. От 2007.г. е старши асистент, а от 2011г. главен асистент. През този период е водила семинарни занятия по гражданско право- обща част, вещно право, облигационно право и семейно и наследствено право. Автор е на повече от 20 индексирани публикации в областта на гражданското право. От 2013г. е доктор по право, като темата на дисертационния труд е „Прекратяване на осиновяването по българското семейно право“.
          За участие в конкурса са  представени две монографии и пет статии. Съгласно изискванията на чл.24 ал.1 т.3 ЗРАСРБ кандидатът за заемане на академичната длъжност  „доцент“ трябва да е представил монографичен труд или равностойни публикации, но тъй като в настоящия случай са представени две монографии, рецензията ще бъде само върху тях.
           Монографията „Договорът за аренда в земеделието“ е в размер  на 240 страници. Тя се състои от предговор, три глави и заключение. Самите глави са изложени в раздели. В края на книгата е посочена и използваната литература.
          Глава първа е посветена на понятието за договора за аренда и неговото сключване. Освен посочената по-горе тематика, в тази глава се прави и исторически, и сравнителноправен анализ. Изяснявайки характера на договора за аренда авторът  правилно посочва, че това е двустранен,формален,възмезден и каузален договор, който по правило е срочен. Допълва се , че той е комутативен договор, с трайно изпълнение и се сключва с оглед на личността на арендатора. След това авторът посочва, че това е сделка на разпореждане, като основните аргументи за това съждение намира в продължителността на сделката- повече от пет години, като автоматично прилага правилата за договор за наем, сключен за срок повече от три години, и тълкува разпоредбата  чл.229 ал.2 ЗЗД.  Всъщност ЗЗД никъде не казва, че договор за наем, сключен за повече от три години, е сделка на разпореждане. Ако това беше така, то в самия закон 
(един от най-добрите ) биха били поместени правила за двата договора за наем. Такива няма, а и трудно бихме си представили, защото договорът за наем е винаги  договор на обикновено управление. Неговата продължителност обаче е накарала законодателя да предвиди  наем за срок по-дълъг от три години  да се сключва само от лица, които могат да извършват разпоредителни сделки. Т.е продължителността на договора има отношение към лицата, които могат да го сключват, а не към неговата същност. В закона  се посочват лица,  които могат да извършват действия само на управление – чл.11 ЗЛС ал.1,чл.32 ал.2 ЗС и др. Подобна е характеристиката и на договора за аренда.  В него ,по смисъла на Тр-91-1974-ОСГК, не се предвиждат действия , с които носителят на едно вещно право извършва някаква промяна в него – прехвърляне, видоизменяне, ограничаване или прекратяване. Този договор, както правилно посочва авторът в следващия абзац, е с облигационно действие за обекта и с вещно действие за добивите от него,в  т.см.р.129-2015-I г.о. ВКС./решения на съда/. Струва ми се , че трудът би спечелил, ако бе поставен акцент върху тази кратка, но много точна формулировка на договора за аренда. Така този договор би се разграничил  от договора за наем  и на тази основа би се изградила неговата собствена характеристика. При направеното отграничение обаче, стр.78 и следв. отново се акцентира върху  това- какъв е договорът за наем в срок до три години и какъв за по-дълъг срок, като отново следват същите разсъждения, което е ненужно, тъй като договорът за наем не е обект на изследване в настоящия труд. Той може да  бъде съпоставен  единствено с  договора за аренда и на това основание да се посочат специфичните черти на последния според ЗАЗ.
          Особено внимание е отделено на сключването на договора за аренда. Това е една от най-добрите части на труда. Авторът внимателно анализира законовите разпоредби  и съдебната практика и много точно дефинира фактическия състав на сключването. Напълно правилно регистрацията на договора в общинската служба земеделие е оставена извън фактическия състав.
          Глава втора от книгата е посветена на правата и задълженията на страните по договора за аренда в земеделието. Логично, в двата раздела на главата са разгледани правата и задълженията на арендодателя, както  и тези на арендатора. При анализа авторът е следвал стриктно законовата уредба, което на прав поглед придава на изложението коментарен стил. Но  при разглеждането на неизпълнението на задълженията, особено това за предаване на обекта на договора, повествователният изказ се заменя с полемичен, излагат се и аргументи на съдебната практика, подлагат се на тълкуване  правни термини. Тази част като цяло е един от сериозните приносни моменти на труда за българската правна книжнина. Това се отнася и до раздела,в който се разглеждат правата и задълженията на арендатора. Там особено внимание е отделено на два момента - задължението да се пази вещта и да се полага за нея грижата на добър стопанин, и  задължението за плащане на арендна вноска. Авторът правилно е отчел, че това са най-съществените задължения на арендатора и затова е отделил най-значително внимание на тях.
          В глава трета са разгледани два въпроса – изменение на договора за аренда и прекратяване на договора за аренда. Двата раздела от главата са наименувани по същия начин. Изменението на договора е разгледано в следните хипотези: изменение по взаимно съгласие; изменение с решение на съда; заместване на страна по договора за аренда и изменение на договора за аренда на основание разпоредбите на ЗСПЗЗ. Така са обхванати всички възможности за изменение на сключения договор. Когато разглежда първата хипотеза, авторът прави обоснования извод, че изменението на договора по взаимно съгласие трябва да се сключи в същата форма, в която е сключен и самият договор, за да не бъде той нищожен. Интересни са и разсъжданията на стр.163 и следв. относно вписването на договора за аренда , което трябва да води до вписване и на всяко изменение на клаузите му по взаимно съгласие. Заслужава подкрепа идеята за разширително тълкуване на чл.18 ал.1 ЗАЗ досежно вписването на промяна на клаузите ,отнасящи се до обекта на ползване. Като аргумент може да се посочи разпоредбата на чл.171 ЗЗД, която изисква да се вписват всички промени на вземането, обезпечено с ипотека – прехвърляне, залагане, встъпване и др. По този начин ще се даде гласност на настъпилите промени и ще бъдат защитени интересите на трети лица. Много добре е разработена материята за изменение на договора за аренда с решение на съда, както и за заместване на страна по договора за аренда, при който са разгледани хипотезите за заместване на арендодател и на арендатор. Отделено е внимание и на изменението на договора по реда на чл.37л ал.2 т.1 ЗСПЗЗ – аренда на пасища, мери и ливади от държавния и общинския поземлен фонд.
          Материята за прекратяването на договора за аренда също е анализирана задълбочено и изчерпателно, като авторът е държал сметка за необходимостта от вписване на прекратяването. Напълно съгласен съм с него, че законодателят трябва да прецизира уредбата на вписването  на прекратяването в различните хипотези, защото сегашната създава определени неясноти. Последиците от прекратяването на договора са добре изяснени и не се нуждаят от коментар.
         В заключението на книгата д-р Димитрова е обобщила изводите от направения анализ.

          Втората монография, представена за рецензиране, е „Настойничество и попечителство“. Книгата е в размер на 194 страници. Тази книга, макар и по-малка по обем, е разделена на предговор , пет глави и заключение. Приложен е и списък  с използвана литература.
          Глава първа е назована „Общи положения“ . В нея са обособени три раздела, като в първия се определят понятието и видовете  настойничество и попечителство, както и систематичното място на института. В раздел втори се прави исторически и сравнителноправен анализ, а в раздел трети настойничеството и попечителството  се отграничават от други сродни институти. Разглеждайки правоотношенията настойник-поднастоен  и попечител-подопечен и съпоставяйки ги с отношението родител-дете, авторът прави едно сериозно разграничение между тях. Той приема, че отношението родител-дете е семейно, докато първото  отношение е гражданскоправно, което в някои аспекти наподобява семейното. На тази основа са направени и съответните разграничения между родителя и настойника. Особено важни са изводите относно обема на отношенията родители-деца, от едно страна,  и настойник/попечител  и поднастоен/подопечен, от друга. Д-р Димитрова е отделила внимание на възможностите за наследяване, осиновяване, искане на издръжка, както и на изпълнение на родителските задължения и тези на настойника и попечителя. Може спокойно да се каже, че това е една от силните части на съчинението.
          Глава втора се отнася за поставянето под настойничество и попечителство. В двата раздела на главата са разгледани  основанията за поставяне под настойничество и попечителство, и назначаването на настойнически съвет, попечител и заместник- попечител. Основанията за поставяне са разгледани последователно, в духа на чл.153 ал.1 и 2 СК. Интерес представлява тълкуването  на термина „трайна невъзможност“, в каквато трябва да се намира родителят, за да не може да се грижи за детето.  Предлага се да се приеме едно поддържано  от правната теория решение, че изчакването на някакъв установен от закона период от време би бил само във вреда на ненавършилия пълнолетие.
          Глава трета е посветена на правата и задълженията на членовете на настойническия съвет, попечителя и заместник-попечителя.  Тук се анализират правата и задълженията на настойника и попечителя, както  и тези на заместник-настойника  и съветниците, и на заместник-попечителя. Авторът разглежда последователно правата и задълженията на настойника, а след това на попечителя , като  обръща основно внимание за грижите, които се полагат както физическото , така и за умственото развитие. В своите съждения д-р Димитрова търси подкрепа както от СК, така и от Конституцията и Закона за закрила на детето.
          Глава четвърта разглежда прекратяването на настойничеството и попечителството. В раздел първи се анализират основанията за прекратяване, а в раздел втори - последиците от прекратяването. Като отделна точка е обособена нищожността на настойничеството и попечителството. В тази част от съчинението авторът намира сравнително оскъдна законова уредба –само чл.172 СК, затова извлича по тълкувателен път повечето основания за прекратяване на настойничеството и попечителството. Основанията за нищожност  не са изрично уредени в СК, но „това не означава, че не могат да съществуват“. Анализирайки хипотезите за нищожност на осиновяването, авторът продължава една  традиция в нашето семейно право - да се обособяват основания за нищожност за някои  институти, без да са посочени изрично в закона. Началото на тази традиция е положено през 1967г. с труда на проф.Меворах „За недействителния брак.“ Според автора нищожни са настойничество и попечителство, назначени с акт на некомпетентен орган; при липса на форма; ако липсват предпоставки за учредяването им; когато детето или запретеният не са живи към момента на издаването на акт; когато вече  има възникнало настойничество или попечителство и то не е прекратено. Нищожността настъпва по право.
          Последната ,пета глава   се отнася за контрола и надзора върху дейността на настойника и попечителя. В нея се изяснява същността на контрола и надзора и техните видове, контролът от страна на членовете на настойническия съвет и надзорът от страна на органа по настойничество. С  най-голямо практическо значение е делението на контрола на предварителен, текущ и последващ. Контролът от страна на настойническия съвет  се осъществява чрез констатиране на нарушения при действията на настойника  и сезиране на органа по настойничеството и попечителството за допуснатите нарушения.
           Съчинението завършва със заключение , в което  се отчита практическото приложение на института на настойничеството и попечителството и се правят някои предложения за промени de lege ferenda.

           Представените два научни труда  съдържат сериозни аргументи за заемане на визираната академична длъжност. И в двете съчинения е използван богат научен апарат, изложени са научни изводи, които могат да се определят като приноси за нашата правна литература. В хода на изложението се споменаха постижения, които заслужават посочената оценка. Самият факт , че авторът се е насочил към проблеми със  значителна практическа стойност, говори за важността на извършените изследвания. Освен споменатите в хода на изложението приносни моменти, тук бих могъл да  спомена още някои. Като сериозен принос в монографията  „Договорът за аренда в земеделието“ трябва да се приеме дефинирането на фактическия състав на сключване на договора за аренда, както и на правата и задълженията на страните . Авторовата позиция съвпада с изискванията на закона , но отива и по-далеч, като детайлно се посочват съществените условия за договора за аренда. Регистрацията на определени договори,  извършвана с различна цел, трябва да се отграничи от онзи основен състав, който е достатъчен, за да се счита договорът за сключен. Самият анализ на режима на вписване на договорите за аренда и тяхната регистрация в ОСЗ е също принос, същото може да се каже и за класификацията на различните договори за аренда.Към  обогатяването на българската правна книжнина се отнася и анализът на договора за преарендуване.  Приносни моменти се откриват и в монографията  „Настойничество и попечителство“. Подобна оценка  може да се даде и на разработката , свързана с нищожността на настойничеството и попечителството, както и на съпоставянето на настойничеството и попечителството с мерките за закрила на детето,  и  на отношенията родител-дете и настойник/попечител – дете. Приносен характер има и  анализът на момента на прекратяване на настойничеството и попечителството, както и основанията за неговото прекратяване.
          Към представените съчинения могат да се отправят и някои бележки. Вече бе споменато, че при анализа на договора за аренда се отделя повече внимание на съпоставянето му с наема и оттам се правят някои изводи, които не намират убедителна подкрепа в закона, а и в практиката на ВКС. При втората монография пък е очевидно скромното присъствие на съдебната практика, като тези критични бележки не намаляват значителната научна стойност на двете монографии.
           В материалите, представени за участие в конкурса, са налице изискваните според ЗРАСРБ удостоверения за присъждане на образователна и научна степен „доктор“ и за заемане на преподавателска длъжност в същото висше училище. Темата на защитения дисертационен труд е различна  от тези, които са предмет на изследване  в двете монографии.

          Заключение

          Представените от гл.ас. д-р Галина Петрова Димитрова монографии отговарят за изискванията на чл.24 ал.1 т.3 от ЗРАСРБ, чл.53 ППЗРАС и чл.105 от Правилника за условията и реда за придобиване на научни степени и заемане на академични длъжности в СУ  за заемане на академичната длъжност „доцент“. Ето защо убедено препоръчвам на Научното жури да предложи на ФС на ЮФ при СУ  „Св.Кл.Охридски“да избере гл.ас. д-р Галина Димитрова за доцент в същия университет, област на висше образование 3.,социални и прави науки,професионално  направление  3.6 Право.

                                                                              Подпис:

                                                                                               В.Стоянов